Jó napot kívánok!
Kiss Viktor vagyok.
Mai műsorunk témája a multikulturalizmus.
Mai műsorunk vendégei a verbászi Július 4. Szakközépiskola tanulói.
Snežana Grahovac II-4 és Katarina Kojić II-7
Jó napot! - Jó napot!
A multikulturalizmus szó hallatán, mi az első asszociációtok?
Csapat, összhang, szabad gondolkodás
Sokszínűség, csapat, a másoktól való tanulás
Ez szép, egyetértünk. Az én asszociációm a másokban való megbízás.
Elmondanátok nekem, hogy iskolátok ápolja-e a multikulturalizmust?
Igen, minden bizonnyal, különböző aktivitásokon keresztül.
Mondjuk, kiemelném a Nemzeti Kisebbségek Napját, amelyet igazán kreatív és érdekes módon ünnepeltünk meg.
A pannókon láthatják, hogy az iskola könyvtárában folyik a nemzeti kisebbségek bemutatása.
A táncon, a zenén és a népviseleten keresztül.
Helyi, bizonyos nemzethez tartozó sikeres emberek elért eredményeinek bemutatásával.
Prózai irodalmi művek felolvasásával. A nemzeti kisebbségek könyveinek megismertetésével.
Ezeket a napokat a következőképpen neveztük el: a ruszin nemzet napja, a magyar nemzet napja, a roma és a montenegrói nemzet napja.
Ezen a napon feltétel nélküli szeretet érződött a folyosókon, a levegőben és mindannyiunk közt is.
Elnézést, hogy megszakítalak. Úgy gondolom, hogy nem csak azon a napon van így.
A tanulók különbözőképpen ápolják az interkulturalizmust és egyedül az erőszakmegelőzés is ezt hivatott szolgálni, nem igaz?
A sztereotípiákról, az előítéletekről, valamint a különböző viselkedésekről, szokásokról és álláspontokról szóló történetek.
Sokszor eszembe jut, hogy a tanáraink gyakran mondogatják, hogy miután elhagyjuk az iskolát, nem is fogunk emlékezni a tantárgyukra...
...de emlékezetünkbe bevésődnek azok a bélyegek, amelyeket kortársaink ragasztottak ránk
vagy az úgynevezett barátaink, akik a kinézetünk, származásunk, szüleink származása miatt bélyegeztek meg bennünket, azaz szóbeli erőszakot alkalmaztak.
Igazad van Snežo. Ez igazán tud fájni.
Ha jól tudom, az iskolátok részt vet a Sokszínűség szépségei elnevezésű projektumban?
Így van. A projektum mindent felölelt, amiről itt most beszélgetünk.
A tanulóinknak lehetőségük volt Szarajevóba és Beranebe látogatni, így tehát, mi is vendégül láttuk őket.
Egy felejthetetlen tapasztalat, a különböző szokásokról, viselkedésekről és kiejtésekről.
Úgy gondolom, hogy ez egy tökéletes kincs volt arra, hogy új barátokkal gazdagodhass.
Ti tényleg odafigyeltek erre. Meggyőződésem, hogy sokkal több tevékenységről van itt szó.
Ez tényleg így van. Például a polgári nevelés órán a Bújj más cipőjébe tevékenység megvalósítása történik.
Egy meghatározott szerepet kapunk, mint pl. roma gyermek a javítóintézetben, montenegrói iskolaigazgató, ruszin nemzetiségű kislány....
...a két kislány édesanyja szlovák, muzulmán, aki szerbek lakta környezetben él.
A kiosztott szerepeket követően, melyeket elhallgatunk az osztály többi része elől, a tanárok kérdéseket tesznek fel, amelyek rámutatnak arra, hogy mennyi megkülönböztetést hoz a származásunk.
Az előítéleteink és sztereotípiáink. Ekkor eszmélünk rá, hogy mennyire fontos azonos kezdőállással rendelkezni.
Hogy mennyire fontos együttérzőnek lenni.
Gondoljátok, hogy büszkék lehettek, tekintettel arra, hogy mennyit szenteltek annak, hogy az iskola légköre a multikulturalizmus ékes példája legyen?
Mi igazán büszkék vagyunk és végezetül van egy üzenetünk.
Nyissátok ki a szemeiteket a körülöttetek található különbözőségekre
és meglátjátok, hogy a szeretet, a nevetés és az ölelés mindenhol teljesen megegyezik.
Köszönjük Snežanának és Katarinának. Köszönjük Önöknek is.